https://slama.dev/comeback/
Zdar jak svině, Marcelko.
Tomáši?
Oprašuju si moravštinu.
Ale proč?
Kvůli tomu koncertu v Lidečku.
Aby zas nějaký Moraváci nepodávali, pakuj dom, Pražáku.
Jako ve Zlíně.
To bylo velké ponaučení, Marcelko, velké.
To jsem ráda.
Za ta léta mimo branži jsem zapomněl, že Morava potřebuje přípravu.
Aby člověk nevypadal jako fouňa, který neví, co se děje na venkově.
Kdybyste ve Zlíně hned na začátku neřekl, zdravím Gottwaldov, tak by vás zazpívat nechali.
Stane se, ale v Lidečku uvidí, že žádný tupý Pražák nejsem.
Je to někde na Moravě, že?
U Vsetína.
Není?
Je.
Překvěle.
Chci, abychom tam přijeli za vlastního.
Abych pro ně nebyl Tomi Paci z Prahy, ale jeden z nich.
Tak co?
Pořád si myslíte, že si tam na mě někdo troufne křičet, skurvené Pražáku?
Spíš chodě.
Cože?
Omlouvám se, musím vypadat jako blbec.
Nic si z toho nedělejte.
Prostě nejste odborník na lidové kroje.
Ale zmotali to v té půjčovně.
Vysloveně jsem chtěl to, v čem chodil Kozina.
Brácha!
Brácha, musíš se mnou okamžitě k tě Jezevci.
Vráznil se, je to nebezpečný, lidé bourají.
No právě, zůstal tam Miloš.
Proboha.
Musím ho zachránit.
Volej 112.
Klid, Marcelko.
Tomáši, i opilec je lidská bytost.
Miloš je ten vycpanej jezevec, kterýho měla Simona u pípy.
Uklidni se, brácha.
Hele, k čemu by ti byl?
Na pomník.
Aby lidi nezapomněli na dobrou hospodu.
Co?
Hele, Horvát už mi na Petříně sehnal prýmovej sokl.
Ani za něj nic nechtěl.
Páč za toho chlapa s pugétem, co k němu byl přišroubovaný, dostal ve sběrně tři kila.
Chápeš, brácha?
Postavíme ho přímo před vchod a bude tam stát na věky.
Jako ten tank na Smíchově!
Tank na Smíchově už dávno nestojí.
Cože?
Marcelko, jasně jsme se domluvili, že budete na něj nějakou dobu citlivá.
Ale já nechápu, proč je ten tank tak skvělý.
Měla být schovaná k vysedláváčům na horší časy.
Pane Ozzáku, Miloš by na čerstvém vzduchu stejně dlouho nevydržel.
Pravda je, že měl rád, když bylo hodně zahuleno.
Za chvíli by se rozpadl.
Vždyť byl samý roztoč.
To snad děláte schválně, ne?
Ale co proboha?
Copak nechápete, že když se před Ozzákem řekne roztoč, tak si vzpomene, že nemá nikde roztočeno?
Víš, to je jak se Zoranem, když se před ním řekne Jugoslávie.
Pane Ozzáku!
Klid, Marcelko, Ozzákův smutek nikdy netrvá dlouho.
Tak, já razím ke Kvaříkům.
Jdu tam poprvé, takže jestli mě budou křtít, začnem gasta.
Může se to protáhnout.
Jasně.
Super, hokejka.
Děvečka z Lidečka, moje malá.
Děvečka z Lidečka potydala.
Ivo, Ivo!
Co?
Skládám.
Víš, aha.
Promiň, no, tak já to doluxuju pak.
Jak to jde?
Pomalu.
Mýt nádobí můžu?
Jsou tam nějaký hrnce?
Jenom pekáč od dechtu.
Ozzák si zas asfaltoval postel?
Spíš něco vařil.
Ale to ještě nebude odmočeno.
No, tak to zkus.
Čau, vespolek.
Čau.
Nemáte prosím vás mapu Prahy?
Potřebuju zjistit, kde je ulice U Stajínek.
To jsem v životě neslyšela.
Dřív se to jmenovalo jinak.
Co tam má být?
Centrála Happy Chicku.
To je ten fast food, co bude místo Jezevce.
Jedu si tam nafasovat mundúr a nějaký firemní dárky.
Prodávají smaženku, řízky a sídlí U Stajínek.
Nějaký divný.
Aspoň je to přehledný.
Budou se, by se měly jmenovat podle toho, co tam je.
Třeba za rohem v Mletý je centrála McDonaldu.
Stejně nikdo nevěděl, kdo byla ta Anna Franková.
U Stajínek, Praha-Libuš.
Kdy nastupuješ?
Nevím, nejdřív museli předělat Jezevce, ještě ani nezačali bourat.
Jak to?
Někdo jim v noci šlohnul pásy z buldozeru.
To je národ zlodějů.
Přesně.
Proto si taky pro ten mundúr jedu sama.
Nebudu riskovat, že mi v něm bude chodit ta bába z pošty.
Jo, vidíš, tati, ve schránce byl lístek.
Máš na poště rekomando.
Jo, já si to vyzvednu.
Tak to budeš potřebovat občanku.
Na.
Je, díky.
Kde jsi vzala?
Horvát ji našel.
A kde?
Na nádraží.
Tam jsem nebyl aspoň rok.
Pohodný.
A tady je vidět, jak člověka oblbujou falešný stereotypy.
Horvát je od pohledu pochybná existence.
Jak pochybná existence?
No, zloděj.
A přitom je to slušný člověk.
A srdečný.
Včera jsem do něj vrazil v tramvaji a on mě normálně objal radostí.
No jo, Horvát.
Srdce na dlani.
Tak čau.
Jo.
Jak je na tom Ozzák?
Vaří.
A sakra.
Ale šel ke Maříkům.
A, tak to je dobrý.
Líbal, to je výčepák ze starý školy.
Ten si umí štamgasta uvářit.
Tak čau.
Tati?
Hmm?
Neříkala Roubalová, že si jí ztratil důlek?
Ne.
Dobře.
Nevíš, co je to frgál?
Proč?
Ale tady čtu takovej článek a je v něm spousta moravských výrazů.
Není to bota?
Nevím.
No, že to zní jako škrpál.
No a že by tam jedny boty?
To bude spíš nějakej sejra.
Zbuď Ozzáka.
Anebo frňák?
No, to je taky blbost.
Byly to dvanáctky?
Jo.
Duchy, nebo co?
Jožko, už jsem myslel, že tě nikdy neuvidím.
A co se stalo?
Unesli mě!
Ježíši Kriste, chtějí výkupný?
Viď, už je tady.
No, zaplať pánbůh.
My jsme tě máme.
A kdo tě unes?
No, nevím.
Chlap, ženská a takovej trpaslík.
A přímo odsaď z pokoje.
Nevím, co se mnou dělali, ale probudil jsem se v křoví.
Strejdo, to je nějaký divný.
A že jste vy dva nic neslyšeli.
Ten trpaslík přímo ukrutně zval.
Ozzáku, jaký to bylo včera u Maříků?
Veliký.
Víte, že Hustěn začal dělat Magický oko v sudech?
Jasně.
No a hlavně, že jsi doma.
Večer jsem si udělal kafé.
Dáte si?
Jaromíre.
Něco za starých časů.
Na chá, na klávesy.
Ach, já vím, stavím máje.
Jsou to pořád ty z Karl-Marx-Stadtu?
Jsou.
Není nad originální sound.
Ale paměť mají větší, ne?
4 songy a Lohengrin.
Tomáši!
Marcelko, je to tady, jedeme.
Dovolte, abych vás představil, to je Jaromír Šimara.
Hráli jsme spolu u Františka Janečka.
Už jsme se seznámili.
Právě jsme se tady s Jaromírem bavili o jeho klávesách.
No, pan Šimara říkal, že byly ve své době velice drahé.
Chtěl jsem Jaromírovi navrhnout, že bychom do nich naprogramovali novou písničku.
Jakou novou písničku?
Čtyři songy a Lohengrin.
No, já jsem napsal novou speciální písničku pro Lidečko.
No, aby Lidečko pochopilo, že mi na nich záleží.
Zahraju vám ji na kytaru.
A kdybychom ji potom dali do kláves?
No, třeba místo Lohengrinu.
Lohengrin mě živí.
Brácha!
Brácha, kde jseš?
Už jedeme.
To jsou oni.
Kdo?
No ty, co mě unesli.
Vás unesli?
Myslel jsem si, že by to policajtům pomohlo při té identifikaci.
Říkal jsi náhodou, že byl jeden menší?
No teď jo, tenhle.
Akorát mi vyšel větší.
Dobře, takže my se cestou na koncert stavíme na policajtech.
Víte, Marcelko.
A oni!
Si tam na ně posvítěj.
Díky, brácha.
A my jedeme pšonkem?
Prostě?
Pane Šimaro, nechcete pomoct?
Ne.
Nosím si sám všechno, abych měl přehled, že mám všechno.
Stejně si myslím, že by Lidečanům ta písnička udělala radost.
Vašim lidem udělá největší radost, když jim zazpíváte to, co znají.
Nových věcí se bojí, zvlášť na venkově.
Tamhle doprava.
Kde?
Tamhle.
Aha, tam.
Pane Šimaro, kdybychom si vyměnili místa, lépe by se mi navigovalo.
Jaromírovi se vzadu dělá špatně.
Teda, pokud se nic nezměnilo.
A nemohly byste aspoň ty varhany dát na střechu, abych viděla dopředu?
Ne.
Hlavně v klidu, ať dojedeme zdraví.
Přejel jste odbočku.
Sakra.
Oj, Ivo, jak si máš?
Žehlím.
Ty se máš.
Přinesla jsem vám vrátit mapu, maminka moc děkuje.
Jo, taky hoď na stůl.
Co je?
A nebude vám vadit, že jsem tam zakreslila mamince trasu do Libuše a zpátky?
No to nám vadit nebude.
Co se děje?
A nebude vám vadit, že jsem tam zakreslila pár dalších tras?
Jakých?
Různých.
Bavilo mě to, tak jsem se do toho trošku zabrala.
A proč je něco červeně a něco zeleně?
To je podle druhu dopravy.
Cesta od nás ke škole je vyznačená zeleně, protože se tam dá pohodlně dojít pěšky.
Cesta k Jezevci také a cesta na poštu také.
Trasa do centrály Happy Chicku je vyznačená červeně, protože se tam dá nejrychleji dojet metrem.
No a modře jsou vyznačeny trasy, které jsou nejlépe dosažitelné pomocí pozemní dopravy.
A víš, co jsem zjistila?
Ne.
Že kdybychom do školy nechodili přes park, tak bychom to měli rychlejší.
Mrkni na tu žlutou.
Kdybychom zahli do Bedy Trávníčka a šli do Lévní.
Která je Lévna?
To je tam, kde je Lidl.
Aha.
Tak bychom byli ve škole o tři minuty dřív.
To by bylo bezva.
A vážně se nezlobíš?
Já jsem to chtěla vygumovat, ale vymazala jsem Rudolfinum.
Je blázna.
Já jsem ráda, že to teďka máme takový přehledný.
A mohla bych si ještě počmárat? Napadly mě další trasy.
Velkolepý úspěch to nebyl, ale prohra taky ne.
Marcelko, a z publika to vypadalo jak?
Prohra to rozhodně nebyla.
Ale je to nezvyk.
Úplně jsem zapomněl, jak je vystupování před lidma náročné.
Rozvedl jste to dobře.
I ten nešťastný zásek s Lohengrinem.
No a to se Jaromírovi stávalo i dřív.
Ty knoflíky jsou na tebe mrňavý, coho, Jaromíre?
Mrňavý?
Já jsem na to neviděl, nesvítil pracák.
Hrozný zmatky, strašný kšeft.
Tamhle doleva.
No a ten jejich zvukař byl taky pěkně nepříjemnej.
To, jak nám kontroloval příjezd, každou prodlužovačku, to jsem ještě nezažil.
Já taky ne.
Tak na další.
Jak se ty dvě přimotaly těm naším?
Nechápu.
Neměli jsme tady nikde zahnout doleva?
Říkala jsem to.
Jsem nic neslyšel.
Já taky ne.
Kdybych mohla sedět vpředu, nemuseli jsme si teď zajíždět přes Nasavrky.
Tak já to otočím, moc nás to nezdrží.
Kdybyste měl dálniční známku, už jsme mohli být doma.
Dálniční známka?
Dálniční známka je vstupenka na popraviště.
Kdybychom byli v Německu, tak neřeknu.
Ale tady na to naše občasné ježdění u nás, to je vyhazování peněz.
Koukejte, Kolín, 22 kilometrů, už jsme skoro doma.
Máš sem pro?
Až si Lidečané řeknou, že to vlastně byl dobrý koncert, možná jich příště přijde víc.
Co myslíte, Marcelko?
Můžeme to zkusit.
Za pár týdnů.
Hned.
Nechal jsem tam bubny.
Ivo, víš, kolik je hodin?
Dobrý večer.
To je paní Veselá.
Těší mě, co jsi?
Promiňte, že jsem tady usnula, ale Venoušek teďka hrozně špatně spí a tady bylo takové ticho.
Paní Veselá nám přišla říct, že Ozzák spí u nich.
U Venouška.
Venoušek je náš chlapeček.
Prosím vás, jak se k vám Ozzák dostal?
Zazvonil, řekl mi, ahoj, Ivuško.
A šel spát rovnou na hafíka.
Jako včera.
Venoušek má plyšáky pod postýlkou.
V noci se jich bojí.
Paní Veselá, já se strašně omlouvám za svého bratra.
Ne, prosím vás, neomlouvejte se.
Neomlouvejte se.
To já se omlouvám za ten včerejšek.
My jsme ho neměli vynášet na ulici.
Jenomže my jsme ho ještě tak dobře neznali.
My jsme si mysleli, že je bezdomovec.
Ale dneska mu vypadla z kapsy občanka, tak jsem vám přišla říct, kde je, abyste si nedělali starosti.
Ne, to je neomluvitelné.
Já slibuji, že už se to nebude opakovat.
Pojďte, dole mám vůz.
Já jsem vás vlastně přišla poprosit, jestli by to nemohlo počkat do rána.
Cože?
Kvůli Venouškovi.
Rostou mu zoubky.
Když pan Ozzák včera přišel, tak Venoušek poprvé po třech dnech usnul.
A dneska zase.
Víte, manžel by se taky potřeboval vyspat.
On je pilot.
Hned ráno byste si ho mohl vyzvednout.
Tady je vizitka.
Paní Veselá, můj bratr za sebe zjevně neručí.
Chápete?
Pojďte, pojedeme hned.
Tohle nemůžeš uklidit?
Ne, protože jsem ještě nestíhala doluxovat.
No tak ho teď uklid a vyndej si ho, až budeš luxovat, ne?
Víš co, tak luxuj sám.
Já musím jít do školy.
Brácha, děkuju.
Děkuju.
Ozzáku, pusť mě.
Ivuško, tvůj táta je hrdina.
Zachránil mě před třema únosci.
Dostali mě znovu.
Ozzáku, proboha, prober se, vždyť...
Ty už jsi normálně nebezpečnej.
Já?
Ten trpaslík je nebezpečnej.
A ještě, že ses za mě serval.
To byl Venoušek Veselý.
A ty ses k Veselým normálně vloupal.
Máš štěstí, že na tebe nezavolali policajty.
To nebyl trpaslík?
Takže teď okamžitě půjdeš do krámu a otevřeš.
A až se vrátíš, tak budeš luxovat, abys doma taky s něčím pomohl.
Počkej, dneska je u Maříků kvalifikace na pivní pětiboj.
S Maříkama máš utrum, dokud se nenaučíš chodit domů.
Já už opravdu nevím, co s váma.
Moment, jak s váma?
Jak vám mám vysvětlit, že to teď mám těžký?
To je tak složitý mi trochu pomoct?
A kdo pomůže mně?
Co objíždíš s Marcelkou kulturáky, si doma na nic nesáhneš.
Ani to blbý rekomando si nevyzvednu.
No tak ať jí pomůže Ozzák.
Hlavně, že já to mám jednoduchý, co?
Ať všechno dělá Ozzák.
No tak promiň, no.
Je toho nějak moc.
Jo, přivezl jsem ti frgál, dáš si?
Já mám spíš chuť na něco sladkýho.
No počkej.
Je sladkej, daj.
Aha.
Jo, kde máš ten lístek od toho rekomanda?
Už jsem tam byla.
Moment.
Jak to, že ti to dali?
Vzala jsem si tvoji čepici, tvoji občanku a bábě u okýnka říkala, poštovská panenko.
Nikdo nic nepoznal.
Jasně.
Co to je?
Stala jsem se VIP členem Spojených sběren druhotných surovin.
Jak to?
Nevím.
Píšou, že jsem tam složil jeden a půl tuny železa.
To je jaká blbost, ne?
Asi jo.
Ale jsou k tomu i výhody.
Jako nějaký slevy?
Polívka a sprcha při každé návštěvě zdarma.
Marcelko, to je dost, že jdete.
Mám písničku.
To je ale skvělé.
Přečtu vám text, poslouchejte.
Má bohyně ze Chropině.
Pro oči tvé nemyslím na jiné.
V Kojetíně ani v Hulíně nejsou dívky jako ty, Chropině.
Je v tom spousta citu, Tomáši, ale zní to trošku kostrbatě.
Myslím, že to na Chropíňáky zabere.
A co pan Šimara?
Bude se mu kvůli tomu chtít něco vymazávat z paměti?
To je na tom to nejlepší.
Dá se to zpívat na Lohengrína.
Ne.
A co, kdybych si poznačkoval celou cestu od Maříků až sem?
Ne.
Marcelko, jedeme.
Mladší sourozenci jsou svině.
No dovolte.
Vy jste mladší sourozenec?
Ne.
To jsem to řekla za vás.
Procho.
Ne.
Jo, Jaromíre, ne, ještě se na chvilku posaď, já si skočím dozadu pro věci.
Hlavně v klidu, žádný zmatky.
Tak, tak.
A co kdybych si natáhl špagátek od kliky ke klice?
Ne!
Čau, vespolek.
Já bych se nechodila, ale mladej furt, že to musíte vidět.
Mami, ale já si...
Sklapni.
Vy jste jak vyměněná.
Říká se, že mi uniformy sluší.
No teda, Simono.
To je první zaměstnavatel, kterýmu záleží na tom, abych byla oblečená.
Mami, můžu si sundat tu čepici?
Ne.
Co kdybych se domluvil s Lexou?
Ne.
Ne, ještě se na chvilku posaď.
Poslouchej, mám takové vylepšení do té Chropíně.
Myslím, že se ti to bude líbit.
Tomáši, jak to, že nás ani nepředstavíš?
Jo, jasně.
Simona, sousedka... Šimara, Jaromír.
Simona.
Lexa, její syn.
Pojď.
Bůček.
Stojíš mi na prodlužce.
A co, kdyby mě odvedla Ivuška?
Ne.
Jo, Jaromíre, prosím tě.
Ještě k té Chropíni, já jsem napsal novou písničku.
No tak čau.
Jo, jo, čau, ahoj.
Simono, no tak řekni mu něco.
Hele, to si vyřeš sám.
U mě si nikdy nebyl tak našrot, abys netrefil dom.
Našrot?
Simono.
No.
Tohle to mi přišlo za šrot.
Nevíš o tom něco?
Jo, Horvát říkal, to vyzvednu.
Děkuji.
Jak vyzvedneš?
Víš, jak se s tím nadřel a ty bys ho nenechal ani vysprchovat.
Ale...
Mami, můžu si už sundat tu čepici?
Jo.
Musíme jet.
Ano, hlavně žádný zmatky.
A co kdybych k Maří...
A nepil.
Ne.
Kdy, kde?
Zase jste to přejel.
Panebože, už vůbec nemáme čas.
Protože to hlásíte pozdě.
Já to hlásím včas, ale vy jedete moc rychle.
Protože mi pořád říkáte, že nemáme moc času.
Čas nemáme, protože neustále přejíždíte odbočky.
Zvukovku máte mít za deset minut.
To zvládnem.
Jaromír umí zapojovat dva rámy rychle.
Bude rychlejší to vzít přes Troubky.
Troubky?
Jo.
To přece vypálili Němci, ne?
Proboha.
Víte, Jaromíre, to už bylo dávno.
Nemám barytonku.
Panebože, jak to?
Kurva!
Když tam v tom obchodě zase byly takový zmatky!
Nemohli bysme se vrátit?
Jsme v Chropíni.
Jo, díky, jsi fakt hodný.
Víš, a když už jsem byl v tom pomáhání, umyl jsem i ten pekáč od kafé.
Jak se ti to povedlo?
No dal jsem to všechno na devadesát.
Víš, teď je to všechno hnědý.
A divný, vypadá to, že se to ani nesrazilo.
Takže tohle je cejcha.
No, když jsem ti pomohl, můžu k Maříkům?
Ne, a už mi nepomáhej.
No, Ivo, zjistila jsem, proč pan Ozzák chodí k Veselým.
Proč?
Protože chodí domů.
Co je to za blbost?
Není.
Hala, tohle jsou Maříkovi.
A tohle je ulice Bifidus Aktiv, tam bydlí paní Veselá.
A tohle to je Jezevec.
A tady bydlíte vy.
Ty jo, stejná trasa.
Takže si myslím, že by s panem Ozzákem po cestě odtamtud měl dneska do restaurace někdo jít.
Jasně.
A odvézt ho domů.
No, to je první možnost.
A ta druhá?
Odvézt ho k Jezevci, protože odtamtud už to trefí.
Já myslím, že pan Ozzák zůstane u třetí možnosti.
Bude luxovat.
No, co mám?
Díky jak svině. Nedávno v Gotval... ve Zlíně jsem měl pocit, že na krásné Moravě nejsem jako Pražák vítán.
Ale, jak se u vás říká, jiná ukáže.
Nejsou dívky.
Jako ty, Chropině.
Díky jak cviňa!